Mitt namn är Barry Allen och jag är världens snabbaste man.
För resten av världen, är jag en kriminaltekniker,
men i hemlighet, med hjälp av mina vänner på STAR Labs,
bekämpar jag brott och söker andra metamänniskor som jag.
Jag jagade mannen som dödade min mor,
men när jag gjorde det gjorde jag vår värld sårbar för nya hot.
Det är bara jag som är tillräckligt snabb för att stoppa dem.
Jag är Flash.
Detta har hänt...
Barry, det du ser är speedforce.
Ditt förflutna, nutiden och din framtid.
- Iris, du ser fantastisk ut. - Tack, Tony.
Hans hud förvandlades till metall.
Tony må ha varit en mobbare, men han förtjänade inte att dö.
Barry, du har alltid haft någon att komma hem till.
Jag kan inte låta bli att tänka att vi kanske ska vara ihop.
- Har du förlorat krafterna? - Jag gav upp dem för att rädda Wally.
Jag kan återskapa omständigheterna för att få tillbaka din hastighet.
Vi spränger partikelacceleratorn.
Barry, han är borta.
Det här var inte...
Jag gjorde inte...
Jag är ledsen.
Vi har förlorat honom.
Nej, nej.
Han kunde ha blivit knockad nånstans,
eller kanske ha sprungit dit.
Inget på GPS:en.
Det var blixtar i hela byggnaden.
Kom ner hit, Jesse.
Jesse? Wally?
Gud! Wally! Nej!
Nej!
- Vakna! Hör du mig? - Nej!
- Wally! - Jesse!
Sluta skrika, snälla.
Hennes hjärta har stannat.
- Jesse... - Är allt bra?
Jesse!
Det slår, hennes hjärta slår.
Henry är läkare. Han borde titta på henne.
Skönt att du klarade dig.
Vad är det med honom?
Det är Barry.
Barry är borta.
Mår du bra, Wally?
Vi borde få hem dig så att du kan vila.
- Vänta, jag förstår inte. - Ingen fara. Kom.
Jesse.
Henry, Wells dotter är där uppe.
Energin träffade även henne.
Hennes hjärta slutade slå. Henry!
Okej.
Jag såg honom. Jag såg Barry.
Han lever.
DINOSAURIEN PÅ RYMMEN
Joe?
Kul att se dig, Barry.
Men jag är inte Joe.
- Är du inte? - Nej.
Och allt det här?
Är det inte verkligt?
Hur känns det att vara tillbaka?
Jättehemskt.
Vi trodde att du skulle vara bekvämare
med att prata med nån som såg bekant ut
och på ett ställe du kände till.
Vi?
Vilka exakt är det?
Det är lite svårt att förklara.
Sätt dig, Barry.
Sätt dig.
Hur mycket vet du om speedforce?
Det är källan till min kraft.
- Den gör mig snabb. - Ja.
Och nej.
När den första sub-atomiska partikeln kom ut ur Big Bang
för att forma verkligheten som du känner den,
fanns vi där.
När den sista protonen försvagas,
slutar vibrera och kastar in universum i värmedöd,
kommer vi också att finnas där.
Talar jag med speedforce?
Är det inte som att säga att man talar med gravitationen, eller ljuset, eller...
Behöver du lite tid?
Det är helt okej,
det är mycket att ta in.
Så jag pratar med min kraftkälla,
som bara råkar se ut som...
Min adoptivpappa?
Vad flummigt.
Det var vi som uppfann flummigt.
Jag vet inte riktigt varför du
tog hit mig, men du måste skicka tillbaka mig.
Mina vänner hotas av Zoom.
Såg du det?
Du ska inte tillbaka.
Inte förrän...
Förrän vad då?
Förrän du fångar den.
Cisco sa att Barry fortfarande är vid liv. Var är han?
- Jag vet inte. - Harry, jag kände av honom.
Mitt i en storm. Han var i en virvel eller nåt.
Han än...
- Han är i speedforce. - Få ut honom därifrån.
- Du kan väl få ut honom? - Jag vet inte.
Henry, kom hit.
Du är den ende som kan hjälpa Jesse.
Låt mig hålla kvar Wells tills han kommer på vad han gjorde med Barry
-så kan vi få tillbaka honom. - Jag vet att du älskar Barry.
Okej? Men du har Iris och Wally.
Barry är allt jag har kvar.
Jag lovar, vi ska hitta honom.
Vad skönt att du är här.
Det är vanligen Caitlin som gör det här, men...
Hjärtslagen är normala,
reflexer och andning är bra.
Hon borde vakna nu.
Hon gör bara inte det.
Det var samma sak med Barry.
Efter första olyckan låg han i koma som ingen kunde förklara.
Vad gjorde ni med honom?
De tog hit honom. Ja, Wells tog hit honom.
Den andre Wells.
Ja, den Wells som var Thawne.
- Eobard, inte Eddie. - Just det.
Det är komplicerat.
Vi tog hand om Barry medan Wells, Thawne behandlade honom.
Finns det journaler från behandlingen?
Vi kan hitta ledtrådar till att hjälpa Jesse.
Ja, de är på nedervåningen, på bårhuset.
Har ni ett bårhus?
Det är inte som ett riktigt bårhus. Men som...
Ett fattigmansbårhus.
Kan ni hämta dem? Tack.
Okej. Jag går inte ensam.
Tack.
Okej, så det liknar ett bårhus.
Men vi behövde förvara de döda metamänniskorna nånstans.
Ni verkar ha gjort mycket mer än bara förvara dem.
Den falska Wells kan ha gjort ett par dissektioner i studiesyfte.
Ni fick inga misstankar om att han kanske var ond i hemlighet?
Det var en galen tid. Det var mycket som hände.
Det var bra att Thawne var så organiserad.
Kan du sluta välta saker?
Sluta själv. Jag har inte rört nåt.
Okej, visst.
Här är den. Barrys akt.
En zombie? På riktigt?
- Tony? - Nej, inte Tony, längre.
- Ställ dig bakom mig. - Ställ dig du bakom mig.
Tony.
Den hade jag inte väntat mig. Zombie Girder. Det här är...
Iris.
Vi är glada att du klarade dig.
Inte Iris.
Det är bara du igen.
Sätt dig ner.
Du är alltid på fötter.
Minns du det här stället?
Där vi kysstes första gången?
Ja, men det var inte du.
Vi tänkte att du inte skulle uppröras av platsen och våra skepnader.
Du verkar ändå vara upprörd.
Mina vänner, min stad,
hela min värld svävar i fara.
Zoom är på språng med kraften han stal från mig
och ni håller kvar mig här.
Du fick en ovanlig och speciell gåva,
och du motarbetade den.
Nej, det gjorde jag inte.
Jag gav upp mina krafter för att rädda nåns liv, för att bli hjälte.
Jag dog nästan för att få dem tillbaka
när ni tog hit mig. Var det nu än.
- Det var inte vår mening. - Okej.
Om ni hellre skulle ha gett nån annan krafterna,
varför fick jag då dem?
För att du är Flash.
Vi har ett problem.
Vårt acceleratorexperiment verkar ha
återställt en av de döda metamänniskorna i bårhuset.
Återställt? Alltså återupplivat?
Liv-aktigt. Har du sett The Walking Dead?
Det är samma sak, fast utan hjärnfunktion,
och med stort raseri.
Vet dock inte om våra hjärnor står på menyn.
- Vem då? - Tony Woodward.
Mobbaren från skolan, som blev metallmannen?
Det är inte bra, Cisco.
"Historien upprepar sig, först som tragedi, sen som fars."
Wells, som förälder, tro mig,
jag känner stor sympati för det du går igenom.
Hör noga på mig när jag säger till dig,
det brinner många bränder samtidigt,
och om vi alla jobbar tillsammans
kan vi lyckas med att släcka dem.
Låt Henry ta hand om din dotter.
Jag och Iris tar hand om Girder-situationen.
Du och Cisco är vetenskapsmännen.
Det är bara ni som kan återföra Barry
från var han nu än är just nu.
Ramon.
Ge medicinjournalerna till Henry
och kom sen till barriärrummet.
Vi har arbete som väntar.
Nu ska vi bara hitta Tony.
Ja, förhoppningsvis innan han dödar nån.
Kom.
Big Belly Burger i Starling City är mycket bättre.
Det här stället suger.
- Herregud! Är det där din bil? - Ja.
Det där är min mammas bil!
Hur vet vi att det är säkert?
Definiera säkert.
Säkert. Som att min hjärna inte smälter.
Nej, det är en enkel feedback-loop, Ramon...
Okej? När du känner av Barry,
skickar dina hjärnvågor den nödvändiga datan
för att hitta exakt det dimensionella stället i universum
som Barry sitter fast i.
Sen stimulerar vi elektriskt din förfrontala bark,
öppnar en barriär som ger dig fysisk tillgång till Barry
och låter dig guida honom
hem igen. En enkel feedback-loop.
Ursäkta, sa du "elektriskt stimulera"?
Vill du ha hem Barry eller inte?
Okej.
Vi har låst på målet.
Jag förstår inte.
Om jag är Flash, varför gör ni då så här mot mig?
Varför måste jag fånga den här grejen innan jag får återvända hem?
Jag gör vad du än vill,
låt mig bara återvända nu så att jag kan rädda mina vänner.
Barry!
Vänd om, Barry!
Barry!
Vad är det där?
Vad är det?
Det är dina vänner.
De vill att du återvänder.
Får jag det?
Självklart.
Men om du gör det, blir det utan krafter.
Ta min hand!
Gör det, ta min hand!
Valet är ditt, Barry.
Barry!
Vad är det som pågår här?
Bara lite till, håll ut lite till.
Du dödar honom!
Cisco.
Cisco, hör du mig?
Ja. Jag såg honom.
Han vände sig mot mig...
Jag är ledsen. Jag tappade honom.
Nej.
Ciscos metamänniska-varningsapp går i taket.
Tony slog precis sönder Jitters.
Det var konstigt.
Han slog omkull en vattenpost på Fourth och Stevenson,
men går inte in i byggnaden.
Han slår sönder en Humvee utanför Big Belly Burger
men går inte in i byggnaden.
När han kommer till CC Jitters går han in.
Som om Jitters var målet. Men varför?
När jag väntade på rättegång i Iron Heights
hade jag en cellkamrat som alltid svor på att rymma.
Inför ett förhör stal han en vakts pistol
och försvann i en polisbil.
Det finns en poäng här, jag lovar.
Den stackars dumme jäkeln kunde ha åkt vartsomhelst.
Men han greps två timmar senare. Vet du varför?
För att han åkte hem till sin ex-flickvän.
Så du tror att det är vad Tony gör? Trots att han är så där?
Jag tror att folk är vanedjur.
Ibland på en nivå som är starkare än medvetandet.
Jag tror inte Tony hade flickvän.
Inte på det sätt han stötte på mig när han...
När han kom in på Jitters.
Han är ute efter mig. Igen.
När han var ute efter dig första gången,
var såg du honom efter det? Efter Jitters?
Där hemma.
Han kom till vårt hus när han tog dig.
Wally är där nu.
Nej, pappa. Det här är bra.
Vi vet var han är och vad han vill ha.
Då vet vi hur vi ska besegra honom.
Hur föreslår du att vi ska göra det?
Vi använder mig som lockbete för att dra honom till STAR Labs
där Cisco och Wells kan döda honom.
Igen.
Vem låtsas du vara nu?
Jag har inte tid för det här.
Jo, det har du.
Du har all tid i universum.
- Bokstavligen. - Nej, det har jag inte.
Hur kan du stå där och döma mig för att jag avsade mig min gåva?
Har du nån aning om vad jag gjort
sen jag träffades av blixten?
Hur många jag har hjälpt med kraften du gav mig?
Vad jag har uppoffrat?
Självklart vet vi det.
Du har räddat otaliga liv.
Nu är du det enda som står mellan
din värld och otrolig ondska.
Och under all den tiden har du aldrig varit här.
ÄLSKAD FRU OCH MOR NORA ALLEN 1959 - 2000
Helt otroligt att han kommer hit.
- Tack, Wally. - Ingen orsak.
Vänta.
Jag har tänkt fråga dig.
Hur mår du?
Jag är trött, men det är väl okej.
Så du märker inget annorlunda?
Nej.
Du vet att du kan prata med mig om du är rädd,
om du har frågor om hur din kropp förändras...
Du är lite sent ute för pubertetsnacket, pappa.
Jag har sett internet.
Jag får väl göra det på det gammaldags sättet.
Hur är det med dig?
Gå upp på ovanvåningen. Snälla, gå nu.
Tror du verkligen att han är metamänniska?
Han blev träffad av partikelacceleratorn
och var medvetslös. Värt att testa.
Jag gav dig den muggen.
Han kommer.
- Är du säker på det här? - Vet du vad?
För två minuter sen hade jag sagt: "Ja, absolut."
Men nu? Vad fan.
Tony! Hallå!
Kom, här borta.
- Är du på väg mot STAR Labs? - På väg.
Vi ses där.
Wally, stanna här, jag är strax tillbaka!
Varför tog du hit mig?
Din mammas död påverkade dig.
Den gjorde dig till den du är, men har du accepterat det?
Verkligen accepterat att du har förlorat henne?
Det är kanske därför du inte kunde komma hit.
För det skulle göra det verkligt.
Jag vet att det är verkligt.
Det vet jag varje dag.
Hade en chans att rädda henne.
Du såg vad jag valde.
Och du är tillfreds med det beslutet?
Tillfreds.
Hur kan nån nånsin vara tillfreds med att låta sin mamma dö?
Med att avgöra att hans eget liv var mer värt än hennes?
Tror du verkligen att din mamma hade velat att du dog för hennes skull?
Alla människor som Flash räddade är ett resultat av det beslutet.
Vad säger du om dem, då?
Hade deras liv också värde?
Jag behöver inte lyssna på det här.
Jag måste hem.
- Cisco. - Är zombien bakom dig?
De goda nyheterna är...
- Att vi lockade Tony till STAR Labs. - Ja.
De dåliga är att vi lockade Tony till STAR Labs.
Nej, det är bra.
Okej, en annan sak,
ni kanske vill stå på den här sidan,
i synnerhet om ni bär smycken,
eller har metall i kroppen.
- Ursäkta? - Overflödsenergin från acceleratorn
återaktiverade Girders hjärna, eller delar av den.
Så jag plockade isär vår MRI-maskin
för att sätta upp de här elektromagneterna.
När Girder går in genom dörren
och fångas i det fält de genererar
borde det störa energivågen som gjorde honom abnorm.
Som att formatera en hårddisk.
Jag kan bara hålla full kraft i ett par sekunder,
så jag kan inte sätta på den förrän han är i rummet.
Där är han. Hej.
- Det verkar inte fungera. - Det stämmer.
Ska vi dra härifrån?
Det här är det säkraste stället för henne, för tillfället.
- Inte säkert nog. - Planerna A till G fungerade inte.
Har vi nåt här inne som kan stoppa honom?
Barry, om vi får tillbaka honom.
- Vi har redan försökt det. - Försök igen.
Nån måste försöka med nåt, dörren håller inte.
Mamma?
Hej, Barry.
Du är inte min mamma.
Varför gör ni så här mot mig?
Vi gör inget mot dig.
Du är bara så trött.
Sätt dig ner.
Det stämmer. Jag har inte accepterat det.
Inte för en sekund.
Det kommer jag nog aldrig göra.
Min vackra pojke.
Du måste hitta ett sätt.
- Hur då? - Jag vet inte.
Men det här vet jag.
Det du har blivit.
Det är underbart...
Ett mirakel, faktiskt.
Men det får inte dåliga saker att sluta hända med dig.
Inte ens Flash kan springa bort från tragedierna
som universum skickar mot dig.
Det måste du acceptera.
Först då kan du springa fritt.
Jag vet.
Jag saknar bara henne.
Jag saknar dig så mycket.
Om jag sa till dig att hon är stolt över dig...
Och över den man du har blivit?
Vem är det som säger det?
Speedforce eller min mamma?
Båda två.
Finns det nån annan utväg?
Nej, rummet designades för att förseglas.
Om det är mig han vill ha
- leder jag bara bort honom. - Nej.
Du kommer aldrig förbi dörren.
Återuppväcktes han och vill ha dig,
varför skulle han då släppa dig?
Vänta.
Jag såg Barry, han hade en särskild min.
Tänk om vi inte fick ut honom ur kraften
för att han inte vill återvända?
Minns du den här boken? Den var din älsklingsbok.
"Det var en gång en dinosaurie, maiasaurie,
som bodde med sin mamma.
En dag sa han till sin mamma:
'Jag önskar att jag var speciell som de andra.
Om jag var en T-Rex kunde jag smaska med mina läskiga tänder!
'Men om du var en T-Rex", sa hans mamma,
'hur skulle du då krama mig med dina små armar'?'
'Jag önskar att jag var en apatosaurie', sa dinosaurien,
'så att jag med min långa hals kunde se högt över trädtopparna.'
'Men om du var en apatosaurie', sa hans mamma,
'hur skulle du då höra mig när jag sa att jag älskade dig?
Vad som gör dig så speciell, lille maiasaurie', sa hans mamma,
'är inte dina hemska tänder,
eller din långa hals, eller spetsiga näbb.
Det som gör dig speciell
är att av alla olika dinosaurier i den stora vida världen,
har du den mamma som är precis rätt för dig.
- Och som alltid älskar dig."' -"'Älskar dig."'
Du är redo.
Sätt på den.
Vi måste försöka igen.
- Har ni nån bättre idé? - När du ser in i speedforce,
kan nån annan också se in i den?
Så länge du har fysisk kontakt med Ramon
medan han känner av honom, så, ja.
Låt mig göra det. Jag kan få Barry att återvända.
Nej.
Låt mig göra det. Snälla?
Iris...
Barn'-.
Kom hem till mig.
Spring, Barry.
Barry.
Vad fint att du kom tillbaka, för vi håller på att dö.
Va?
Så...
- Girder... - Girder återupplivades
och är unge Frankenstein nu,
och känner bara igen Iris och hon lockade hit honom
för att avmagnitisera honom, men det gick inte
så han kommer snart genom dörren
och mosar oss och troligen äter upp våra hjärnor.
- Det är ännu oklart... - Jag fattar.
Jag tar honom till Verkstan så hittar vi
ett sätt att sätta på elen igen.
- Plan H. - Plan H.
Tony!
- Han tar den långa vägen. - Kom.
Hoppas du är klar, han är snart här.
- Nej, inte klar. - Nej.
Elektromagneterna kräver mer el än vad sladdarna orkar med.
Vi behöver en stor förlängningssladd.
Jag ska se vad jag kan göra.
Barry!
Tony.
Tony, hör på, du var aldrig min favorit...
Men låt oss avsluta det här så att du kan få vila.
- Han snurrar för att ladda magneterna. - Som en elturbin.
Ledsen, jag kom bort.
Det är okej. Vi hittade dig.
Barry.
Du borde vila. Du behöver inte vara här.
Det är just det. Jag behöver nog det.
Hej.
Hur kom jag hit?
Hur gjorde du det?
Är du magisk nu?
Visste du att det skulle hända?
Kanske. Det är svårt att förklara. Det är...
Det är speedforce.
Vilken dag det blev.
Inte så mycket "en jäkla sak efter en annan",
utan "varenda jäkla sak efter varandra".
Det löste sig till slut.
Nej, du löste det till slut.
Det är lustigt,
jag förstod aldrig riktigt
vad du menade med ditt öde,
och synsättet att "allt sker av en anledning".
Men nu...
Jag kanske hade fel.
Allt som har hänt oss,
bra och dåligt, har gjort oss till vilka vi är.
Jag skulle nog inte ändra på det även om jag kunde.
- Verkar det logiskt? - Helt logiskt.
Och eftersom vi pratar om
att ändra oss i viktiga frågor...
Du vet när jag sa att jag skulle lämna Central City
så att du kunde vara Flash utan att oroa dig för mig hela tiden?
Glöm det.
Du får dras med mig.
Jag ska ingenstans.
Joe erbjöd sig att ta med mig, så många gånger.
Jag hittade alltid en ursäkt att tacka nej.
Min mamma och jag läste den här när jag var liten.
- Känner du till den? - Ja.
Jag gillade aldrig den boken.
Varför inte?
För att den handlade om en mamma
som alltid fanns där för sitt barn.
Och det var inte min mamma.
Eller din.
Vi hade aldrig nån som var rätt för oss.
Hade vi inte?
Jag ser saker annorlunda nu.
Jag slösade så mycket tid
på att tjura över vad jag förlorat när jag hade så mycket.
Min pappa,
Joe
och dig.
Sanningen är den att jag inte vet vad det här är mellan oss.
Eller vart vi tar vägen nu.
Men det jag vet är
att du alltid har betytt allt för mig.
Och din stämma för mig alltid hem.
- Cait, snälla. - Jag bad dig att inte kalla mig det.
Caitlin.
Vi har gått igenom det här så ofta, utan att komma nån vart.
Jag måste veta, är du med mig eller mot mig?
Svara inte på det än.
Jag ska gå ut dit,
prata med mina vänner,
och när jag är tillbaka ger du mig svaret.
Om du är kvar här vet jag att du är med mig.
Om du inte är här,
då har du valt dina vänner istället.
Och jag ska visa dig lika mycket nåd
som jag visar dem nästa gång vises.
Så ligger det till.
Jag måste gå.
Mina bröder och systrar.
Mina vänner.
Jag har fört oss till den här nya världen,
som låg försvarslös framför oss,
fritt fram för oss att ta.
Människorna tror att planeten tillhör dem.
- Vems värld är det här? - Vår värld!
Översättning: Mattias Backström, Deluxe
Swedish